Här kommer den dödsdömde Willie Grimes...
Håll käften!
Jag tänkte hålla mig nykter dagen till ära.
Den ser vass ut.
Det blir svårt att inte tappa huvudet.
Jag har ångrat mig, nu går jag.
Jag ska träffa Oswald Mitchells.
Era jävlar!
Den passar inte riktigt, kragen känns lite trång.
-Av med huvudet! -Vi ses i helvetet!
-Skit på dig, Grimes. -Ska du säga!
Fader! Tack gode Gud...
Jag är oskyldig, hjälp mig härifrån!
Mr Blake... Arthur Blake.
Ja.
Likstöld.
Det åligger mig att nedteckna era sista ord-
-så att andra på väg att börja vackla-
-kan avskräckas av era desperata böner om nån.
Jag ska också informera er om att ni ska avrättas genom...
...halshuggning.
För ett föraktligt liv av gravplundring och mord...
Kort sagt ska ni dö-
-och jag är här för att ni ska säga förlåt.
-Ett ångerfyllt tal på galgbacken? -Ja, på ett eller annat sätt.
Fick ni nåt ur Willie innan han halshöggs?
Jag skulle gärna ha fått en pratstund med er vän-
-men så blev det tyvärr inte.
Har ni nåt att säga till ert försvar innan...
Tror ni mig om jag säger att jag är oskyldig?
Till mord, det vill säga.
Den föraktliga gravplundringen stämmer nog.
Ska jag kanske be bödeln att benåda er?
När jag vaknade på morgonen var bylingen där.
De hade följt ett spår av likdelar från stationen-
-hem till mig, som om jag vore så korkad.
Willie råkade ut för samma sak, ett spår av likdelar till hans dörr.
Sen anklagas vi för mord. Vilken dynga!
-Men gravplundrare är ni? -Ja, av högsta rang.
Vill ni berätta vad som gjorde er så bra på saken?
Jag tror inte det, fader.
När jag tänker tillbaka på det nu känns det...
Ni skulle knappast tro mig.
Dessutom har jag så dåligt minne.
Ni anar inte vad en munk kan tro på.
Kan det här friska upp minnet åt er?
Kanske det.
-Skål för salige Willie Grimes. -Honom får ni snart återse.
Ja, det verkar så.
Har vi mycket tid på oss, fader?
Francis Duffy. Fader Francis Duffy.
Ni har precis fem timmar på dig.
Så länge vi har whisky på bordet pratar jag gärna.
Det låter bra det. Berätta nu, hur inledde ni er brottsliga bana?
Det började för länge sen, när jag träffade Willie.
Jag blev hans lärling.
För min del stod det mellan likstöld-
-eller ett liv på gatan för mig, mamma och min lillebror.
Är du rädd?
Det är klart du är.
Själv sket jag nästan på mig av rädsla första gången.
Det var med farsgubben min, den patetiske stackaren.
Vad fick dig att komma till Fortune of War?
Mamma sa åt mig att gå dit och prata med Ronnie.
Han gav mig en öl och sa åt mig att träffa er här i kväll.
-Vem är din mamma? -Mary Blake.
Hon säljer saker på marknaden.
Jaså, "saker"...
Om jag får jobb kan hon vara hemma med lillebror.
Han är bara ett spädbarn.
Här har vi en ensamgrav.
Nu ska Willie visa dig hur det går till.
Gropen ska vara smal och inte för bred.
Nu får du hoppa ner och slå hål på lådan.
-Kistan? -Ja, sätt fart nu!
-Är du klar? -Jag blöder om händerna.
Ta i nu och sluta inte förrän du har kommit igenom.
-Jag måste spy! -Sparka upp hålet så du får in handen.
Knyt fast repet i vad som nu finns där nere.
Bra.
Upp med dig nu, så drar jag.
Värst vad det sitter.
Hjälp till att få upp svepningen.
Den kan vi inte ta, det vore att gå för långt.
Känner du henne?
-Gör du det? -Det är mrs Tulley!
-Hon bor granne med oss. -Inte nu längre.
Man får inte vara klenmagad i det här gebitet.
Vad ska vi göra nu?
Här ska du få...
Du har gjort dig förtjänt av en sup.
-Vad är det för nåt? -Det är fina grejer.
Du har gjort dig förtjänt av det, så drick nu.
Plocka upp den där åt mig.
Här är den!
Varför slog han inte?
Han hade inte hjärta att göra det.
Willie var ingen mördare.
Under all smuts och skit fanns ännu mer smuts och skit-
-men längst in finns ett hjärta av guld.
"Fanns", mr Blake.
Er vän finns inte längre bland oss.
Just det... Där fanns ett hjärta av guld.
Jag blev hans lärling och började min brottsliga bana.
Hur länge arbetade du åt honom?
Till och från, ibland arbetade han åt mig.
För det mesta arbetade vi dock åt en viss dr Vernon Quint.
Den djävulen hotade att ange oss om vi inte levererade.
Så ni plundrade kyrkogårdar för hans räkning?
-Fick ni fria händer? -Inte riktigt.
Bylingen gick att muta, men släktingarna var hämndlystna.
Vi fick improvisera och leta efter lik på andra ställen.
Känn på henne, du.
Träben hade hon men armarna var hela Benet snörde hon och hade som en fela
I salar och i gränder spelade hon så Hon kunde inte dansa, men felade ändå
Här får ni, pojkar.
-Skål för Kathleen! -Frid över henne.
-Hon hade ett hårt liv. -Det var snarare hon som levde hårt.
Men vilket vackert lik hon blev.
Det var pleuriten som tog henne.
Väntar du många gäster, Maisey?
Hon hade inte många vänner-
-och vi har inte råd med O'Caseys gråterskor.
Ser man på!
Ursäkta, jag kanske förhastade mig.
-Du är bara här för spritens skull. -Hon var en hemsk kvinna.
Det här är Arthur, Kathleens systerson.
-Hon var en fin kvinna. -Det är hemskt sorgligt.
Mamma hälsar.
Vill du ha en kopp te?
-Får jag se på moster? -Ja, hon sover så stilla.
Hon sover hos Herren.
Hon är död, pojken min.
Död...?
Gråt inte, vännen.
Hon har ro nu.
Så ja...
Du ska få en god kopp te.
-Jag tar också gärna en. -Det finns ju tårta också.
Ut med det, bara.
Kan jag få ta farväl av henne ensam en liten stund?
Jag vill be för henne så att hon snabbt kommer till Herren.
Ni får hjälpa mig i köket. -Vi kommer snart med te, vännen.
Jag är snart klar.
Öppna dörren!
Han har stängt in sig!
Willie! De har kommit på mig!
Ner med det!
Jag ska vrida nacken av dig när jag får tag på dig!
Stryk ska du ha!
Kom tillbaka, din rackare!
Jag är stolt över dig.
-Jag vill diskutera min lön. -Hurså?
Det är dags att jag får nån.
Det får vi prata om på puben.
-När ska du fria till mig, Arthur? -Tyst, ditt gamla luder.
Kom igen när du får lön så får du se på luder!
Det är verkligen dags att diskutera min lön, Willie.
Håll tyst, det är inte ens fullmåne!
Nu får ni irländarna efter er.
Inte jag, de såg bara grabben.
Utan honom skulle du inte klara dig.
Det snackas om er, ni borde ligga lågt ett tag.
Vi var tvungna att göra det, dr Quint gav oss inget val.
-Kyrkogården kommer vi inte in på. -Han hotar att anmäla oss.
Då har han er i sin hand.
Hoppas han dör snart.
Jag har hört att han spelar fiol för liken innan han sätter igång.
Nog om Quint nu.
När man talar om trollen...
God afton, doktorn.
Mina herrar!
Ett glas portvin och varsin öl åt mina vänner.
-Det var vänligt av er. -Vad har man annars vänner till?
Det var en fin fångst i går-
-men hur kunde ni komma över ett så färskt exemplar?
Inga märkvärdigheter, vi tog det helt enkelt från likvakan.
Det gäller att vara påhittig.
Ni hjälper läkekonsten framåt och det ska ni lönas väl för-
-men det här är tyvärr ingen artighetsvisit.
Min praktik har stora behov.
Affärerna har gått trögt på sistone.
Är ni trög, eller?
Ni har ju ett alldeles utmärkt exemplar bredvid er.
Han är min kompanjon.
Jag behöver fler lik och struntar i varifrån de kommer.
Kan inte ni leverera vänder jag mig till Murphy-
-som ger mig två färska lik innan veckan är slut!
Vilket svin.
Han lär bli vår död.
Blåste oss på notan gjorde han också.
Jag vet tillräckligt mycket om er för att få er hängda.
Jag vill ha färska lik, inte det här mögliga skräpet.
Jag behöver fler lik. Fler lik!
Det här liket stinker nästan lika illa som ni två.
Ge mig färska exemplar på en gång, annars är ni illa ute.
Vi slavade för Quints räkning i flera år.
Vi höll honom nöjd, men fick själva leva på allmosor.
Ett evigt slit.
Men ett jobb förändrade allt.
Vi hade varit liktjuvar, men nu blev det betydligt värre.
-Värre? -Just det.
Liktjuvar stjäl lik, men gravplundrare tar vad som helst.
Förut hade liken bara legat där, men nu var det annorlunda.
Gud vet att ett lik är ett lik. Hur stor skada kan det göra?
Stor skada, om det verkligen vill.
-Jag förstår. -Det gör ni nog inte alls.
-Det gör jag nog visst. -En sak har jag lärt mig, fader...
Man ska aldrig nånsin lita på ett lik.
Jag hoppades få höra nåt sånt här i dag.
När jag fick höra att ni hade gripits skyndade jag hit.
-Så ni kände till oss? -Ni är välkända i vissa kretsar.
Ockulta kretsar.
-Ni är alltså bevandrad i det... -...som hör mörkret till. Just det!
Först trodde jag att det bara var struntprat-
-men nu tror jag på dem och söker själv upp dem som kan berätta.
Tyvärr får jag sällan lång tid med dem. Ni vore död om det inte vore för mig.
-Säger ni det? -Jag fick betala bödeln för det här.
Är det första gången ni betalar för att vara på tu man hand med en man?
Försök inte göra er lustig, mr Blake.
Willie Grimes...
Det var Willie Grimes som visade er gravplundringens mörka sidor.
Det skulle jag inte säga, vi snubblade in i det tillsammans.
Ronnie tipsade om ett jobb.
Det var långt ute i ödemarken.
Det tog en evighet att hitta dit, men det var värt besväret.
Så där ja.
Då var det klart.
Du får ta upp det, jag är helt slut.
-Du börjar bli gammal. -Jag börjar bli hungrig.
Jag med. Vi sliter som djur, men är alltid utsvultna.
Och panka. Det är den där uslingen Quints fel.
-Vi borde ta livet av honom. -Vi sysslar inte med sånt.
Men jag är så hungrig att jag skulle kunna äta upp liket.
-Vad har du där? -En smörgås.
-Vad för slags gås? -En smörgås. Det är mat.
-Två skivor bröd med nåt emellan. -Det låter skumt.
-Man kan lägga vad som helst emellan. -Vad är det i?
Det ser ut som...
Det smakar bättre än det ser ut.
-Hur hade du råd med den? -Jag snodde den.
Jag betalar sen.
Jag vill smaka, hit med den.
Vi kan dela om jag får några klunkar whisky.
Värst vad du var hungrig!
Du får inget av min del.
Jag undrar varför de inte begravde liket på kyrkogården.
Det är nog en självmördare som blev bannlyst av idioterna till präster.
-Men varför vid en korsning? -Vidskepelse.
Så att den osaliga anden ska bli vilsen och förgås.
Förgås... Som en smörgås!
-Sätt fart nu! -Värst vad grinig du är.
-Willie... -Vad är det?
Titta.
Det är väl ingen vi känner?
-Det var märkligt. -Titta på ögonen.
-Vi kanske borde låta det ligga. -Nej, då får vi Quint efter oss.
Vad är det hon har runt halsen?
Det är vitlök, Ronnie har massor av sånt på puben-
-för att hålla saker borta.
De luktar illa.
-Ta inte bort dem! -Vad vidskeplig du är.
Vem gör nåt sånt?
Inte vet jag, men Quint kommer att bli glad.
-Dra ut den. -Aldrig i livet.
-Törs du inte? -Aldrig i livet, sa jag.
Du är rubbad.
Hjälp till.
Nu lastar vi upp liket på kärran.
Vilken röra.
Vi skulle behöva en rymligare kärra.
Hur ska liket få plats här?
Willie...
Vi sticker!
-Tänk om hon inte var död. -Levde gjorde hon då inte.
-Då var hon... -...vandöd!
-Fan också! -Vad klumpig du är!
Vänta... Hörde du?
Nej, det gjorde jag inte.
-Willie... -Arthur...
Willie...
Ursäkta...
Hur står det till?
Nu är den borta.
-Varför slog du mig? -Den satt ju på dig!
Du blöder ju!
Kom inte för nära, du kan vara smittad!
Vad är klockan?
Visst börjar det ljusna? Då är den borta.
-Kan vi gå nu? -Jag tror det.
Helt otroligt.
Akta dig.
Flytta på dig, Arthur.
-Vad håller du på med? -Titta nu...
Lägg av med det där, din galning!
Gör inte så, din galning!
Nu går vi härifrån!
Jag har en idé.
Tack för uppoffringen, mitt barn.
Quint besvärade oss inte mer och de vandöda blev vår guldgruva.
Folk betalade tiofalt för dem och jobben flödade in.
Vi hade fått vittring på en helt ny värld, eller vice versa.
Det började verkligen hända saker.
Handel med vandöda var alltså mer lukrativt?
Ja, definitivt. Det var där pengarna fanns.
Jag och Willie Grimes tjänade gott på både döda och vandöda.
Vem fick ni betalt av?
En liten skara som visste att värdesätta varorna.
Det hände förstås att vi blev rånade på godset av rivaler-
-ibland under knivhot.
-Rivaler? -Falska svin.
Willie och jag såg ganska sorglöst på arbetet-
-men vissa tog det allvarligare, somliga var riktigt läskiga.
Främst ett gäng galningar som kallades för Murphyklanen.
Den beryktade Murphyklanen...
Jag har hört mycket om Cornelius Murphy och hans gäng.
De hatade oss.
Vi föredrog att arbeta obemärkt, men de gjorde stort väsen av sig.
De fick oss att framstå som amatörer.
-Har ni stött på dem på sistone? -Ja, beklagligt nog.
Nu ska ni få höra om mitt livs märkligaste jobb.
Det var riktigt jäkla egendomligt.
Om du trillade död ner nu skulle jag kasta upp dig på kärran och ta ledigt.
Du skulle inte få ett dyft för mitt whiskydränkta lik.
Om jag dör först får du gärna sälja mig.
Det skulle aldrig falla mig in.
-Skulle du verkligen göra det? -Kanske.
Det var det fräckaste.
-Vad tycker du om min nya kärra? -Den är väldigt modern.
Jag tänkte samla hästskit på den och sälja som gödsel.
Det är bra betalt och lagligt, Hugo Fortune tipsade mig om det.
Jag har inte provat, men du får låna kärran om du har lust.
Glöm det.
Vad sa Ronnie om det här jobbet?
Det ska ligga ett lik här som inte lär hoppa på oss-
-men som ändå är värt en smärre förmögenhet.
Helvete!
Vilket jäkla skräp!
Ta spaden.
-Den är frusen. -Vad?
Marken är frusen.
Det kommer att ta hela natten att gräva här.
Varför är marken frusen just här?
Är det som ligger där nere fruset blir jag bara nöjd-
-för då lär det inte hoppa upp och försöka döda oss.
Nej, men visst är det underligt.
Ja, Arthur, väldigt besynnerligt.
Jag börjar, så får du avsluta.
Fasen!
Det ser ut som en barnkista.
-Vill de ha hela lådan? -Ja, vi skulle inte ens försöka öppna.
Jag bär den inte, den är iskall.
-Då slår vi upp den. -Den är värd mer oöppnad.
Aj!
Ge mig kniven.
Om jag bara får in den här...
Ta det försiktigt.
Jag förfryser fingrarna.
Vi ger upp.
Nej, om vi lindar in den kan vi bära den.
Vad ska vi linda in den i?
Vad tung den är! Nåt barn är det då inte.
Kolla in det där...
-Vad tror du att det är? -Ingen aning.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Den rör väl inte på sig?
Nej.
Det kan vara ett av Dotsies missfoster från cirkusen.
Det ser inte ut som ett av Dotsies missfoster.
Vilket stort huvud den har.
Nu blir den lättare att bära.
Den är inte lika kall längre.
Nu sätter vi fart.
God afton, mina herrar.
Vill ni vara så vänliga att lämna över liket till mig?
Känner du det där kräket?
Ta inte illa upp, Cornelius. Han är lite av en gröngöling.
Ge mig liket.
Det här är Cornelius Murphy, Arthur. Ge honom liket nu.
Skämtar du med mig?
Gör som chefen säger om du vill leva i morgon.
Duktig pojke, ge det till honom.
Gör inget dumt.
Gör som han säger, jag förklarar sen.
Lägg det på marken.
Gör det nu.
Det tog flera timmar att få upp det, jag vill inte ge bort det.
-Släpp det, så får du leva. -Släpp liket!
Mitt huvud...
Det är stake i dig.
När du är klar med den där fånen ska du komma till Murphyklanen.
Nån snodde vårt byte.
Jag borde byta bransch.
Jag känner mig alldeles yr. Hur gick det där till?
-Vem sa du att det där var? -Cornelius Murphy.
Du ska vara glad att du lever.
-Jag tror han erbjöd mig jobb. -Skulle du överge våra goda affärer?
Nej, han var lite för rå för min smak.
-Ska vi gå till Fortune of War? -Det kan du ge dig på.
-Fast jag är luspank. -Jag med.
Men jag har träffat en brud som nog kan låna oss lite.
Det låter bra det.
Ibland var det kärvare och vi fick gå hungriga-
-men för det mesta gick det runt.
Nappade ni på Murphys förslag?
Nej, men jag övervägde det.
Han var allt annat än luspank, hans löss lär ha betalat hyra.
-Men ni sågs igen? -Ja.
Snobbarna ansåg sig vara förmer än oss.
-När var sista gången ni sågs? -För inte så länge sen.
Men först ska ni få höra om när jag jobbade med visslaren.
Vilken hal typ... För att inte tala om skrynklaren!
-Jag kände alla liktjuvar. -Mr Blake!
Hade vi tid skulle jag gärna lyssna på alla era berättelser-
-men nu vill jag höra om Murphyklanen.
Jag är trött på att prata om dem. De fick vad de förtjänade.
Vad menar ni?
Jag skulle så gärna vilja avsluta kapitlet om Murphyklanen.
Berätta om Cornelius nu.
Okej, låt mig tänka efter...
En riktig galning från en ätt av galningar.
Han hade inget sinne för humor och sades vara i maskopi med Lucifer.
Och hans gäng?
Cornelius och hans gäng hade nischat sig på vandöda.
De tog det hela väldigt personligt.
Hans far var hjärnan bakom allt och lät Cornelius göra jobbet.
Han lär vara en riktigt ond jäkel.
Willie och jag fick rådet att hålla oss undan och gjorde det.
Vi höll oss flytande med Ronnies hjälp-
-och skaffade oss till och med en lärling, Fannie Briars.
Hon hade varit vrakmakerska.
Vrakmakerska?
Hon lockade fartyg på grund och plundrade vraken.
Men hon tröttnade och gav sig in på gravplundring.
Fanny Briars...
Ljuvliga, ljuvliga Fanny Briars...
Arthur säger att jag är ljuvlig.
Då måste han vara full, din gamla fylleslampa.
-Tyst med dig, jag är visst ljuvlig. -Ja, det är du. Strunta i honom.
Ni borde skämmas.
Här kommer det!
Är ni beredd, mr Grimes?
När jag druckit ur ställer jag sejdeln på huvudet.
Då kan ni sätta igång.
Okej, då kör vi.
Vad sexigt.
Det är oavgjort!
Jag borde ha vunnit!
Snart tar jag dig, du snuvade mig på segern!
-Nästa gång vinner du. -Ja, det gör jag!
-Kan ni prata affärer? -Jag är nykter som en domare.
Minns du Maisey O'Connell?
Stryk ska du ha!
Hon är vän till familjen.
-Hon vill väl inte veta av dig? -Nej, precis som min familj.
Hon var här häromkvällen. Hon jobbar på bårhuset nu-
-där de tar hand om många av de mer rörliga liken.
Det var första kvällen och hon visste inget om de mer udda leveranserna.
-Vad hände? -Det sa hon inte.
Jag fyllde henne med sprit tills hon var lealös-
-ropade på en droska och stängde puben.
Aldrig att jag sätter foten på det där stället igen.
Seså, in med dig nu.
Jag som har så svaga nerver.
Hon var så skräckslagen att hon propsade på att få sällskap hem.
-Var det en jobbig dag, Maisey? -Ursäkta?
Har du haft en jobbig dag, Maisey?
Herre min Gud, i ett ögonblick trodde jag att jag bara hade drömt.
Jag sätter aldrig min fot där igen.
I morgon bitti kanske det känns bättre.
Nej, då bär det av raka vägen till kyrkan.
Det jag såg var ren och skär ondska.
Var det ohyggligt och fasansfullt?
Mig kan du prata med, jag är bra på att lyssna.
Vad var det du såg?
En levande död.
-Bingo. -Underbart.
Hon var vettskrämd.
De skulle ha fått en skeppslast på morgonen-
-men skutan förliste utanför Langol's Island.
-Bara en kista räddades. -Vad var det i den?
Det tog en evighet att få upp den.
Jag är gammal och var helt ensam där.
Men du fick upp den.
Ja, nog fick jag upp den.
Oslagbart!
Jättekul, Ronnie!
Vad hemska ni är! Stackars kvinna.
Hur kom hon undan?
Den hade mig i sina klor. Satans oheliga grepp!
Jag stirrade in i de döda svarta ögonen-
-och såg mig själv skrika!
Jag trodde jag skulle dö.
Herregud, du hade tur som klarade dig.
Det var fruktansvärt.
Den bleka, spindellemmade tingesten...
Vore det inte för mitt kors skulle den ha flått mig levande.
Korset, säger du?
Tur att resten inte kom fram.
Det skulle ha kommit två till, men de försvann till sjöss.
Sen fick jag höra att de flutit iland på Langol's Island och skulle bärgas.
Jag vill inte ha mer med saken att göra.
En del kirurger tror tydligen att de kan vara nyckeln till odödlighet.
-Det är därför de vill åt liken. -Odödlighet?
-Vem ska med till Langol's Island? -Lättförtjänta pengar.
Det låter bra, men vi måste ordna ett krustifix.
-Krucifix, heter det. -Då kvarstår bara ett problem.
Hur mycket vill du ha, Ronnie?
Det var inte det jag menade.
De har redan anlitat nån som ska hjälpa dem.
Bårhuset har bett Murphyklanen om hjälp.
-Då är det kört. -Jäklar.
Vad är Murphyklanen?
Ett vidrigt gäng som jag inte vill bli osams med.
-Det vore dåraktigt -Så illa kan det inte vara.
Jag ska berätta nåt för dig...
Först har vi högdjuret själv, Samuel Murphy.
Spindeln Sam visar sig aldrig.
Han kallas så för att han leker med sina offer i timmar-
-innan han sliter ut ögonen och tungan på dem med sina tre järnklor.
Sen har vi hans son, Cornelius Murphy-
-en av de elakaste människor jag nånsin träffat.
Det sägs att mal ner ben från gravarna han plundrar-
-för att sniffa i sig dem.
Han kan lukta sig till lik innan de ens har kallnat.
Valentine Kelly är Murphys högra hand.
Det sägs att hon nästan brändes ihjäl på Alla hjärtans dag.
Hon döljer sitt förvridna ansikte-
-för alla utom dem hon ska döda.
Sen har vi Bulger, som är Murphys lojala trotjänare.
Murphy har räddat livet på honom.
Han var tandlös, så Murphy lät sätta in hundtänder i käften på honom.
Bulger har Murphy att tacka för allt.
Era fegisar! Det finns ju pengar att tjäna.
Det kan vi må gott på en lång tid framöver.
-Menar ni att ni är rädda? -Ja.
Det verkar så.
-De kan inte vara värre än liken. -Lägg av, Fanny.
-Jag håller mig till kyrkogårdar. -Skärp er!
Du är vår lärling, inte vår kompanjon.
Lugna ner dig lite, vännen.
-Tack, men vi står över. -Det kanske är bäst så.
Jag ville ge er ett försprång.
Murphy och hans gäng kommer inte dit förrän i morgon.
-Det kommer fler chanser, Fanny. -När då?
En sån här möjlighet får vi inte igen så länge vi är rädda av oss.
Pengarna skulle räcka länge och vi skulle kunna njuta av livet.
Vi skulle kunna gå till Sinister Duck-
-i stället för till samma sylta varje kväll.
Vi drömmer ju om ett bättre liv.
Drömmar kan vara fördärvliga.
Fortune of War är fullt av före detta drömmare.
Willie har rätt, vi ska hålla oss till de lättare jobben.
-Willie Grimes... -Vad är det med honom?
Du skulle klara dig bättre utan den där fyllbulten.
-Han sinkar dig. -Vi har känt varandra länge.
Vi skulle vara på ön nu om det inte vore för honom.
Vi hinner åka därifrån innan de andra kommer.
Det skulle sluta blodigt, du vet inte vad de är för några.
Det tog många år innan jag fick kläm på det här.
Ett sånt här jobb kräver erfarenhet.
Om vi ska klara oss här i världen måste vi stå på oss.
Cornelius och gubben kan inte vara så farliga.
När Cornelius var fem år fick han en speldosa av sin mamma.
Han älskade den och drog upp den hela tiden.
Hans far stampade på den så att den krossades.
En gång hittade Cornelius en liten kyckling.
Han döpte den till Pappy och matade den.
Han fäste sig vid den.
Hans pappa trampade ihjäl den.
Stackars lilla Pappy låg utsmetad över golvet.
Sen fick han en kanin av sin mor.
Cornelius vägrade låta sin pappa skada kaninen.
Därför ströp han den och åt upp den-
-så att hans pappa inte skulle kunna göra den illa.
Han fostrades till att bli en skoningslös mördare.
Så fan heller! Jag åker till Langol's Island.
Jag klarar mig själv.
Om ni är för fega för att följa med så ses vi på puben sen.
Du kan inte åka dit ensam.
Kliv ur sängen och följ med, då.
-Jag är trött på att vara pank. -Det finns andra jobb.
Allt kommer att gå bra. Snälla Arthur, vi grejar det här.
-Vad gör du? -Visar att det är värt besväret.
Det kommer att gå illa.
-Fanny? -Arthur...
Lägg av, Fanny.
Jag tänker inte åka till ön, punkt slut.
Vi måste vara helt från vettet som åker ut hit mitt i natten
Låter du en kvinna bestämma över dig?
Ni lär tacka mig när ni ser hur rika vi blir på liken.
-Om vi inte blir lik själva. -Håll käften, Willie.
Nu är det lika bra att vi gör så gott vi kan.
Vilken dimma. Hur långt är det?
Vi borde vara framme till gryningen om vi inte stöter ihop med nåt.
-Som vad då? -Det finns saker i havet.
Sånt man inte vill stöta på.
-Har du varit här förut? -Nej.
Jag har bara hört talas om dem.
Pappa brukade fiska här ute. Min bror och jag tittade på från berget.
Vilket fint minne.
En gång när han var på väg upp på land igen-
-började vattnet bubbla omkring honom och då såg vi den...
En svart dimslöja låg som ett hölje runt båten.
Han sögs ner i djupet och kom aldrig upp.
Det var verkligen ett fint minne, Arthur.
Han var en bra man. Han slog oss aldrig och jobbade hårt.
Det var korkat av honom att fiska här.
Ja, det var det.
Vi har väl några timmars försprång? De kommer ju inte förrän i morgon.
Vi tar lådorna och sticker.
-Låter det bra, Willie? -Ja, visst.
Tog du med nåt krucifix?
Naturligtvis!
Hoppsan hejsan.
-Hörde ni det där? -Ja.
Vad var det?
Det är Arthurs pappa som vill prata allvar med honom.
Det finns värre saker här än min pappa.
Jag avskyr det här stället.
-Det är kusligt. -Vi håller tyst tills vi kommit i land.
Väck mig när vi är framme.
Vi måste vara från vettet.
Kan du vara lite tyst, är du snäll?
Annars skär jag halsen av dig.
Vad ska vi göra nu? Vi skulle ju inte döda nån!
-Vi tänkte bara slå till honom. -Då skulle han ha dödat oss.
-Förstår du vad du har gjort? -Det är vår tur nu.
-Vi ska bli rika. -Din dumma kossa!
Ställ lådorna bredvid varandra.
-Gör som jag säger. -Jag har gjort mycket dumt i mitt liv.
Men aldrig har jag skadat nån för pengars skull.
Vi åker härifrån nu, med eller utan henne.
-Vi tar med oss det vi kom hit för. -Har du blivit galen?
-De är ju här! -Vi kan fly utan att bli upptäckta.
-Tomhänta. -Du fattar visst ingenting.
-Stannar vi här så dör vi. -Den där var inga problem.
Kom igen nu, vi har inte hela dagen på oss.
-Alla bestämmer inte över mig. -Det är lika bra att få det gjort.
Willie!
-Vad gör vi nu? -Flytta över dem till buren.
Tror du att de ska ställa sig på led och vandra dit självmant?
-Titta här! -Vad ska vi med den till?
Med den här över munnen kan de inte bita oss.
När de hoppar upp sätter vi på den här-
-lägger dem i buren, och tar den på släp efter båten hem.
Drunknar de inte då?
Kom igen nu, killar. Oroa er inte.
-Är du beredd? -Var försiktig.
-Vad är det? -Vad fruktansvärt.
-Arthur? -Det ligger en fot här.
-Mycket märkligt. -En fot!
Den lär vi inte få mycket för, eller hur?
En fot! Vad fan!
-Få bort den! -Jag har den!
Älskling!
Få bort honom!
Stå still!
Stanna!
-Är du oskadd? -Ser det ut så?
Vad skrattar du åt? Den dödade mig nästan!
Den sa älskling till dig, hörde du det?
Tänk om jag har blivit smittad.
-Tänk om jag blir som de! -Får jag se?
-Skratta du bara! -Det är ju ganska...
En, två, tre, fyra och fem.
Jag har fem lik att sälja i kväll.
Lägg av nu!
-Allt det här är ditt fel! -Ingen tvingade hit dig!
Du och Fanny har förstört allting för mig.
Blanda inte in stackars Fanny.
-Vad ska vi ta oss till? -Jag har en plan.
Nej, nej!
Fan ta det här!
Mr Murphy!
Vi kanske kan komma överens?
Jag är nöjd som det är.
Ni sitter fastkedjade vid buren-
-som jag ska dra med mig hem på släp efter båten.
Ni kanske behöver hjälp nu när mr Bulger är borta?
Då säljer jag hellre ert lik.
-Din svikare. -Spela med!
-Lämnar råttan det sjunkande skeppet? -Ja, det stämmer.
Vad hedervärt.
Var det hedervärt att bestjäla mig döda min käre vän Bulger?
Det var inte vår mening, Cornelius.
Vi ville bara tjäna en hacka.
Säg mig, mr Blake...
-Trivs ni med ert yrke? -Ja, det gör jag nog.
Det kan vara lite krångligt.
Ni ska ha klart för er att jag älskar mitt yrke, mr Blake.
Vi har lång erfarenhet av det här i vår släkt.
Jag sätter all min stolthet i det här.
När det dyker upp nån som ni, som tror sig kunna trotsa mig...
Då blir jag arg, mr Blake.
Och Grimes...
Du borde ha vetat bättre!
Var inte sån, Cornelius. Jag ville bara ha lite frisk luft.
Valentine...
Visa dem ditt ansikte.
Willie!
Nu sticker vi!
Tänker ni bli sams snart? Jag vill inte ha nåt bråk före midnatt.
Vad glor du på?
Du tänkte svika mig.
Det var bara som jag sa.
Du tänkte gå över till Murphyklanen och glömma mig.
-Jag har lärt dig allt du kan. -Jag var tvungen att säga nåt.
Jag är väldigt besviken på dig, Arthur.
Detsamma.
-Stackars Fanny, då? -Den kossan fick vad hon förtjänade.
-Tycker du det? -Det var ju hennes idé.
Hon sa att du var en fegis och att jag borde jobba ensam.
Du är ensam hädanefter. Nu får det räcka!
-Då så. -Skönt att slippa dig.
Jag lär klara mig bättre på egen hand.
-Ut med er! Ut härifrån! -God natt.
Ut från min pub!
Vi skiljdes åt efter att ha tjafsat som fruntimmer.
Vilket slut på en fin vänskap.
Det var en vecka sen och här sitter jag nu.
-Ni dödade Cornelius Murphy. -Jag sysslar inte med sånt, fader.
-Var det Grimes som dödade honom? -Fanny skötte dödandet.
Cornelius och Valentine fick klara sig själva.
-Lämnade ni honom där för att dö? -Ja.
Nu sitter jag här oskyldig och väntar på giljotinen.
Ingen är oskyldig, mr Blake.
Jag har lyssnat på er berättelse och ni är långt ifrån oskyldig.
Giljotinen känns för mild för er.
Grimes hade tur som slapp undan mig.
Det var trevligt att träffas, mr Murphy.
Ni måste vara besviken på er son.
Efter all träning blev han slagen av så enkla typer som vi.
Ni är inte enkel, mr Blake.
Ni är av en mycket ovanlig sort.
Det är sällan man träffar nån som ska våndas livet ut.
Skynda er, snart ligger jag under kniven.
Nej, det blir ingen giljotin.
Ni är inte lika tursam som er vän.
Jag har andra planer för er.
Du ska visa respekt för Murphyklanen!
Är det förstått, din lilla jävel!
Det här är slutet för dig, Arthur Blake.
Din snorunge! Det här är slutet!
Jag ska slå sönder dig!
Gör det, då! Din son var en idiot!
Din jävel!
-Willie! -Arthur!
Du är inte död.
Det där bettet gjorde mig övernaturlig.
Det tog lång tid att hitta huvudet, det är lite förvirrande.
Jag trodde att det var kört.
Han slog dig riktigt illa.
Kul att se dig! Jag trodde du hade fått nog av mig.
Oroa dig inte.
Du ser hemsk ut, Willie.
Tur att de tog mig först, annars skulle du vara död.
-Så där ja. -Jag är skyldig dig en tjänst.
Vilken stil att ge sig på oss.
Han sa att han var präst och jag trodde på honom en stund.
Skulle vi få nåt för honom, tror du?
Nu sticker vi härifrån.
-Vad galet att du är vandöd. -Är du bra på att sy?
-Är du som en katt med nio liv? -Det lär väl fortsätta så här.
Vi borde åka tillbaka till ön och be nån av dem att nafsa lite på dig.
-Nej, tack. -Det är det bästa som hänt mig.
Gick det bra?
Jag ska tänka på saken. Du vill väl inte börja äta på mig?
Nej, men det är det bästa som har hänt mig.
-Fast lite hungrig är jag. -Vi går till puben.
Det här är en annan sorts hunger.
Jag är utsvulten, Arthur.
-Låt mig få nafsa lite. -Nej, låt mig vara!
Översättning: Karl Hårding PrimeText International
Textadmin: PrimeText International www. primetext. tv